Jag vill bara bli en av dem.
Jag vill sitta med dem och dricka ett glas och prata om allt.
Jag skulle vilja att de bjöd mig på lite tobak, ett glas vin-
-eller bara frågade: "Hur är det med dig i dag?"
Då skulle jag svara och vi skulle prata.
Och då och då skulle jag göra en teckning av en av dem som en gåva.
De skulle kanske ta emot teckningen och förvara den nånstans-
-och en kvinna skulle le mot mig och fråga:
"Är du hungrig? Vill du ha nåt att äta?"
"En bit skinka, lite ost? Eller kanske en frukt?"
Titta på mig.
-Snälla. -Va?
Var inte rädd. Rör er inte. Det är allt.
-Jag rör mig inte. Vad vill ni? -Rör er inte, snälla ni.
-Varför? -Jag vill göra en skiss av er.
-En skiss? -Ja. En teckning.
-Jag vill göra en teckning av er. -Men varför?
Vincent van Gogh - Vid evighetens port
Jag vill få ut allt härifrån och det med en gång.
Du lovade mig en grupputställning med riktiga konstnärer.
Men alla de här är dina.
Var är de andra? Ingen kommer för att se det här.
Just det, en gäst kom, en enda.
Det skulle få hit fler gäster, inte skrämma bort folk.
-Jag vill ha ut allt nu genast. -Men det ska hänga i två veckor till.
Det slutar i dag. Det räcker nu.
-Vad är det ni inte tycker om? -Inget. Jag tycker inte om någonting.
Vi börjar med att prata om reglerna för vårt nya konstnärskollektiv.
-Har kollektivet ett namn? -Nej, men jag har minst 25 förslag.
-Som vad? -Bikupan.
-Vad mer? -Trädan. Frondörskolan.
Några av dem skulle ha varit med i min grupputställning. De svek mig.
-Det finns en gammal gård vid Senlis. -Nej, det är ett ruckel.
-Vi kanske kan göra nåt åt det. -Nej, det stinker och det är vidrigt.
-Har vi nåt annat? -Och vem ska betala hyran?
Vi allihop. Sist kom vi överens om hyran och utgifterna.
Den som säljer en målning eller en skulptur ger 20 % till kollektivet.
Så om bara två eller tre av oss säljer nåt betalar de för de andra?
Och den som blir berömd lämnar kollektivet.
-Nej, jag skulle aldrig göra det. -Du blir ändå aldrig berömd.
-Vem ska laga mat? -Vi får anställa nån.
Det finns en annan möjlighet. De som inte säljer nåt-
-kan arbeta som kockar eller trädgårdsmästare en dag i veckan.
Vi kan odla potatis, lök och bönor.
Vad är den här biffen gjord av?
Du vill i realiteten återinföra en hierarki.
De som befaller och de som lyder.
Så är det inte.
-Du känner honom, eller hur? -Jag har hans målningar i galleriet.
Vi håller på att skapa ett kollektiv.
Gauguin!
Ursäkta mig.
Jag står inte ut med dem.
De kallar sig konstnärer och beter sig som byråkrater.
Var och en är en liten tyrann.
-Jag är Paul Gauguin, förresten. -Jag vet.
Du är Vincent, Theos bror. Jag såg dina målningar på kaféet.
Gjorde du? Det var du ensam om. Men såg du dem så var det värt det.
Några var bra, men det var svårt att se. Knepig lokal, för många verk.
Min tanke var en grupputställning. Ett konstnärskollektiv, en familj.
När de andra konstnärerna inte deltog så fick jag göra det själv.
-Jag tog dit allt från min ateljé. -Ja, det såg så ut.
Du vill inte ha dem som familj. Vem behöver en sån familj?
-Man väljer inte familj, men vänner. -Jag älskar min bror.
Då har du tur. Och han älskar dig. Han är väldigt omtänksam mot dig.
Jag vill åka så långt från dem som det går. Jag ska till Madagaskar.
-Madagaskar? Men Japan då? -Nej, nej, nej, Madagaskar.
Det är en ö, en stor ö mellan Afrika och Indien.
Eller ännu längre bort. En fjärran ö-
-där de aldrig har hört talas om målning, om Paris eller "skolor".
Där jag kan skapa en ny vision, ett nytt sätt att måla-
-långt från alla system och teorier. Verklig frihet.
Jag vill vara lugn, ta god tid på mig och glömma resten av världen-
-och bara måla det här.
Här.
Långsamt. Det som kommer till mig. Inget annat.
Det låter bra. Jag avskyr diset. Jag är trött på detta gråa ljus.
Jag skulle vilja hitta ett nytt ljus till målningar vi inte har sett än.
Ljusa målningar, målade i solsken.
Åk söderut, Vincent.
ARLES, SÖDRA FRANKRIKE
Vad läser ni i dag?
-Bibeln? -Nej, Shakespeare.
-Hur sa? -William Shakespeare.
-Han är en engelsk författare. -Känner ni honom?
Nej. Han levde för länge sen.
-Är han bra? -Ja, verkligen.
-Vad skriver han om? -Om allt.
Män och kvinnor, gudar och kungar, kärlek och hat.
Vad läser ni just nu?
Det är en teaterpjäs som heter "Rickard III".
-Vem är den där Rickard? -En kung, en engelsk kung.
-En god kung? -Nej. Han var en riktig skurk.
-Dödade han människor? -Ja, många.
-Ni borde inte läsa om en skurk. -Varför inte?
-Skriver han bra åtminstone? -Ja, mycket bra.
Några av replikerna är lite otydliga, men det tycker jag om.
Varför?
För att jag tycker om gåtor.
Och Shakespeare är mer gåtfull än någon annan författare.
När jag läser en bok vill jag förstå det som står i den.
Vad läser ni för slags böcker?
Mestadels romaner, moderna romaner.
Och noveller i tidningarna.
Sorgliga historier.
Jag vet inte varför jag vill att en historia ska vara sorglig.
Om jag hade mer fritid skulle jag...
Vänta lite. Jag kommer strax tillbaka.
-Jag har en bok till er. -Tack.
Det står inget i den, men jag tänkte att ni kunde behöva pappret.
Tack.
Ursäkta mig, jag har tänkt fråga er...
Har ni en lokal, ett förråd eller ett rum där jag kan måla?
Det är stundtals svårt med det här vädret, mistralen.
Det gula grannhuset har stått tomt i månader. Han kanske kan vara där.
Ja. Vi kanske kan komma överens med er bror.
Det är lite förfallet, men Gaby kan hjälpa er att snygga till där.
Det vore perfekt för mig.
Jag kanske kan...
...göra en målning av...
...er en dag.
Mig?
Ja.
Om ni vill. Tack.
Har du fått pengarna för denna månad? Du är skyldig mig för förra månaden.
När de kommer...så betalar jag dig.
Din bror, han måste vara rik.
Nej, det är han inte.
Han är konsthandlare. Han säljer målningar.
-Dina målningar? -Inte än.
Du borde tvätta dig ibland. Åtminstone en gång i veckan.
-Ser jag lortig ut? -Du luktar hemskt illa.
Du är inte ful. Om du tvättar dig kunde du kanske rentav bli snygg.
-Skulle det göra mig attraktiv? -Kanske.
Skulle du stanna här hos mig om jag gav dig 50 franc?
Du har inte 50 franc.
Vi ses i morgon, Vincent.
Varför målar du det här?
-Vilket? -Varför målar du blommorna?
-Tycker du inte att de är vackra? -Blommorna är absolut vackra.
-Vackrare än det du målar. -Tycker du det?
Du kan ha rätt. Men dessa blommor kommer att vissna. Blommor gör det.
-Jag vet, alla vet det. -Men mina kommer att stå emot.
Är du säker?
De har åtminstone en chans.
-Du borde måla av mig. -Varför inte?
Om du målar mig kanske jag förblir evigt ung.
-Jag kan få dig att se yngre ut. -Nej. Det vore inte rätt.
När jag står inför öppna landskap ser jag bara evigheten.
Är jag den enda som ser det?
Existens är omöjlig utan mening.
Titta! Där! Titta!
-Men vad är det för nåt? -Det är en målare.
-Men vad gör han? -Han målar väl.
-Får vi gå dit och titta? -Nej.
-Vi är sena. -Bara en liten stund.
En målare!
Kom tillbaka! Allihop! Med en gång!
-Vad målar ni? -Det där.
Rötterna? Varför målar ni rötterna?
-Tycker ni att de är vackra? -Ja.
-Ska ni måla resten av trädet också? -Nej.
-Bara rötterna? -Ja.
I skolan måste vi rita blad och blommor.
Vi färglägger dem också, men med färgpennor.
En gång ritade jag en snigel. Det såg verkligen ut som en snigel.
-Det ser ut som ormar. -Eller maskar.
-Stora maskar. Titta. -Rör inte!
Nuförtiden målar målare konstiga saker.
Det fanns en tid då folk kunde måla.
Nu kan alla kalla sig konstnär och måla rötter.
Försvinn!
Försvinn! Lämna mig ifred!
Ni är galen! - Iväg med er!
Spring, barn! Spring, spring!
Försvinn!
-Vad gör du? -Släpp mig!
-Vad är det?
Gå in!
Theo.
Theo, kom här.
De berättade för mig vad som hände. Snälla du.
Berätta för mig. Hur mår du?
Jag mår så bra med dig intill mig.
Så bra att jag skulle vilja dö så här.
När vi var små brukade jag krypa ner till dig i sängen. Minns du det?
Ja, det gjorde du. När det började bli kallt.
-Hur länge stannar du? -Bara i dag.
Tyvärr. Jag måste hem till Paris. Jag har så mycket att göra.
När de sa att du låg på sjukhuset tog jag första tåget hit.
Kan du inte stanna längre?
Jag kan inte, tyvärr.
Det tog ett dygn att komma hit. Och jag är en gift man nu.
Det vet jag att du är. Jag är väldigt glad för Jos och din skull.
Vincent.
Varför satte de dig här?
Jag har ingen aning, Theo. Jag svär.
Det måste finnas en anledning.
Ibland...
...känns det som om jag håller på att mista mitt förstånd.
-Ja, mitt förstånd lämnar mig. -Vad menar du?
De säger att jag skriker på gatorna, att jag gråter.
Att jag målar ansiktet svart för att skrämma barnen.
Men jag kommer inte ihåg nånting.
Ingenting utom mörkret och ångesten.
Så de skickade mig hit.
Bland riktigt galna människor.
Dricker du mycket?
Jag måste berätta det för dig... Säg det inte till läkarna.
Men, Theo, ibland ser jag syner.
-Vad ser du? -Det är svårt att säga.
-Spöken? -Jag vet inte.
Blommor ibland.
Och även änglar, människor.
Det är förvirrande. Ibland talar de till mig.
-Vad säger de? -Jag förstår dem inte.
Men det är skrämmande. De är inte alltid så snälla.
Jag ska prata med läkarna och se vad som kan göras.
När jag blir så här vet jag inte vad jag är förmögen till.
Jag kanske kan döda. Eller kasta mig utför ett stup.
Käre Paul. Jag vet att du har brevväxlat med min bror Vincent-
-och han ser så fram emot din ankomst till Arles-
-som jag vet har skjutits upp av ekonomiska orsaker.
Jag är redo och villig att skicka 250 franc varje månad-
-i utbyte mot en av dina målningar i månaden efter ditt gottfinnande.
Det hade gagnat Vincent mycket att träffa dig så fort det går.
Ett varmt handslag, hängivet - Theo van Gogh.
PS. Jag ser fram emot ditt svar och att få se dina senaste verk.
Av allt elände som drabbar människan gör inget mig argare än pengabrist.
Men inte i kväll.
En runda till, madame.
Gaby? Ett glas till.
Vissa dagar känner jag mig som en tiggare, men inte i dag.
Så härligt att se dig, Vincent. I denna fina grupp.
Jag är glad att se dig, Paul.
Men ingen här tycker om mig, utom madame och monsieur Ginoux.
Ibland går det flera dar innan jag pratar med nån.
Jag har väntat på detta ögonblick.
Men du var så obeslutsam. Jag är glad att du bestämde dig.
-Skickar din bror fortfarande pengar? -250 franc i månaden.
-Det är inte mycket. -Han gör det han kan.
-Har du kommit överens med honom? -Ja.
Han betalar mina utgifter här och han får en målning i månaden.
-Och du är nöjd med det? -Det duger. Det är acceptabelt.
Ni har ett så fängslande ansikte.
Ni vill kanske komma till det gula huset och posera för mig?
-Kanske. -Det tolkar jag som ett ja.
Varför måste du alltid måla nåt från naturen?
Jag känner mig vilse om jag inte har nåt att titta på.
Jag behöver nåt att se. Det finns så mycket att se.
Varje gång jag tittar ser jag nåt som jag aldrig har sett förut.
Ja, men det du målar, det du gör, tillhör dig.
-Du behöver inte kopiera nåt. -Jag kopierar inte.
Men varför målar du inte det som din hjärna ser?
För att naturens väsen är skönhet.
-Vad menar du? -Varför ville du åka till Madagaskar?
För att komma bort från folk.
Bland annat, men du åkte dit i jakten på skönhet.
Naturen var där och den var inte som det du hade sett förut.
Och det fick dina målningar att se annorlunda ut.
När jag tittar på naturen-
-ser jag tydligare länken som förenar oss alla.
En vibrerande energi som talar med Guds röst.
Ibland är det så våldsamt att jag förlorar medvetandet.
Jag svär. Efter en stund vaknar jag och vet inte var jag är eller gör.
Det tar mig några minuter att ens komma ihåg mitt namn.
Snart behöver målare inte längre se på modeller eller sitta i naturen.
Vet du varför? Naturen är det vi ser här, i våra huvuden. Inget annat.
Utan våra ögon finns ingen natur. Vi ser inte världen på samma sätt.
Vi sitter framför samma landskap, men ser inte samma berg och träd.
Det är det jag säger. Träden jag målar är mina.
Även ansiktena du målar är dina. Och de bevaras tack vare dig.
De blir kända för att du målade dem och hur, inte för vilka de är.
Folk vill se målningar av människor, inte människor som har målats.
Folk tycker inte alltid om hur de ser ut i mina målningar.
Vi måste starta en revolution. Förstår du? Ja, det måste vi.
Vi, vår generation. Vi måste helt förändra-
-förhållandet mellan målandet och det du kallar natur.
Mellan målandet och verkligheten.
För den målade verkligheten är sin egen verklighet.
Det har du rätt i.
Impressionisterna har spårat ur. Håller du med?
-Jag... -Kom igen.
De målar bara sina barn och sina trädgårdar. De går aldrig längre.
Seurat förväxlar målning med vetenskap.
Han har förlorat sig i optiska experiment.
Man kan inte vänta sig mer av Renoir, Degas, Monet.
De upprepar sig. De har gett allt.
Det menar du inte. Du tycker om Degas.
Man måste tacka för målningarna som man tycker om.
-Monet är rätt bra. -Det är vår tur.
-Vi har ett enormt ansvar. -Jag tycker ändå Monet är rätt bra.
Vill du åka till Martinique?
Det är härligt att ha dig här.
Kan du sätta handen där den var?
Tack.
-Kan jag gå? -Du kan gå.
Du måste planera dina målningar sakta.
Varför så bråttom? Arbeta lugnt, sakta.
Du är inomhus. Du är inte ute i vinden och bullret.
Målningar måste göras i en tydlig gest.
Tänk på ytan du målar på och hur färgen lägger sig på den.
Du ändrar saker och ting så fort att du inte ens ser vad du har gjort.
Målningar måste målas fort.
Målare jag tittar på...
Frans Hals.
Goya.
Velázquez.
Veronese.
Delacroix.
Målarna jag tycker om målar alla fort i en tydlig gest. Varje drag.
Har du hört ordet "snilledrag"? Det är det det betyder.
Du målar inte ens så. Du målar fort, sen målar du över.
Din yta ser ut som lera. Det ser mer ut som skulptur än målning.
Du målar inte ens så. Du målar fort, sen målar du över.
Din yta ser ut som lera. Det ser mer ut som skulptur än målning.
Du måste titta på insidan.
Du tjatar om att titta inåt. Jag fattar, det gör jag.
Du upprepar dig hela tiden. Vad tror du att jag gör?
Jag uppfinner inte bilden. Jag behöver inte uppfinna bilden.
Jag hittar den färdig i naturen. Jag behöver bara befria den.
Tänk först på ytan och hur färgen lägger sig på den.
Få kontroll över det du gör. Du kanske ska arbeta inomhus mer.
Jag har tillbringat hela mitt liv ensam i ett rum.
Jag måste gå ut och arbeta för att glömma mig själv.
Jag vill vara okontrollerad. Jag behöver vara i ett febrilt tillstånd.
-Det heter målarakten av en orsak. -Visst, lugna ner dig.
Jag vill inte bli lugn. Ju fortare jag målar, desto bättre mår jag.
-Jag kan inte stanna här, Vincent. -Vad säger du?
Jag kan inte stanna i Arles. Jag åker härifrån snart.
Jag har sålt några målningar. Din bror kanske sa det...?
Och jag måste tillbaka till Paris.
Vart ska du?
Vincent!
Jag har tillbringat hela mitt liv ensam i ett rum.
Jag måste gå ut och arbeta för att glömma mig själv.
Jag vill vara okontrollerad. Jag måste vara i ett febrilt tillstånd.
-Det heter målarakten av en orsak. -Visst, lugna ner dig.
Jag vill inte bli lugn. Ju fortare jag målar, desto bättre mår jag.
Varför gråter du?
-Vad har jag gjort för fel? -Inget.
Du har inget med detta beslut att göra.
Vi kan inte leva sida vid sida.
Våra kynnen är oförenliga. Du måste medge det.
Och du måste förstå... Mitt namn är etablerat nu.
Jag kan inte bo i en landsortsstad längre.
Jag måste vara bland människor för tillfället.
Dessutom trivs jag inte här.
Du är omgiven av dumma, elaka, okunniga människor.
Varför är du så dramatisk?
Snälla du, åk inte härifrån. Det är fantastiskt att ha dig här.
Jag har sålt några målningar. Din bror sa kanske det...?
Utsätt mig inte för det! Jag ber dig! Nej!
Inget. Du har inget med detta beslut att göra.
Vart ska du?
Vi kan inte leva sida vid sida.
Våra kynnen är oförenliga. Du måste medge det.
Och du måste förstå... Mitt namn är etablerat nu.
Jag kan inte bo i en landsortsstad längre.
Jag måste vara bland människor för tillfället.
Dessutom trivs jag inte här.
Du är omgiven av dumma, elaka, okunniga människor.
Varför är du så dramatisk?
Vad säger du?
Jag kan inte stanna i Arles.
Det är nåt konstigt med mig.
Ibland vet jag inte vad jag har gjort eller vad jag har sagt.
Som med Gauguin och det som hände precis innan han åkte.
Vi hade några gräl.
Jag...jag kanske sårade honom.
Jag vet inte hur.
Men jag vet-
-att jag tog en rakkniv och skar av ett av mina öron.
Jag skar av ett av mina öron. Blod överallt.
Ingen annan gjorde det. Jag gjorde det.
Jag ville ge det till Gauguin med mina ursäkter.
Varför...?
Gud vet.
Jag trodde att hon visste var Paul var-
-så jag gav mitt öra till flickan på baren, till Gaby.
Hon blev rädd. Allt blod. Hon trodde nog att jag skulle mörda henne.
Så hon tillkallade polisen och de satte mig här.
Vad hade du gjort om du var polis?
Du kan gå. Det går bra.
Jag...
Detta är en liten stad, Vincent. Alla ser dig. Så är det i små städer.
Du är en främling här. Du dricker på tok för mycket.
Då blir du hysterisk, okontrollerad. En natt skar du av ett av dina öron.
Kan du berätta varför för mig?
MIn vän skulle lämna mig.
Han skulle ge sig av.
Att skära av ett öra var ett sätt att hålla kvar honom hos dig?
Det låter inte vettigt.
Var det en slags gåva eller ett offer eller vad?
-Vad försökte du uppnå? -Det vet jag inte.
Det kan hjälpa att prata om det.
Försök att berätta för mig.
Jag har aldrig sett nåt sånt här förut. Men jag vill hjälpa dig.
Det finns nåt i mig. Jag vet inte vad det är.
Det jag ser ser ingen annan. Det skrämmer mig, jag börjar bli galen.
Men då säger jag till mig själv:
"Jag ska visa det jag ser för mina människobröder som inte ser det."
"Det är ett privilegium. Jag kan ge dem hopp och tröst."
Du förvirrar andra och dig själv med dina målningar.
Jag är mina målningar.
Vad menar du med tröst och hopp?
Du kan begära för mycket av folk.
Jag vill dela min vision med folk som inte kan se det som jag ser det.
Jo, men varför?
För att min vision är närmare världens verklighet.
Jag kan få folk att känna hur det är att leva.
-Tycker du att de inte känns levande? -Ja, det tycker jag.
Och du tror att du kan få dem att känna det genom att måla?
Ja. Ja. Absolut.
Ja.
Gaby sa att ditt öra var inslaget i det här-
-och att hon skulle ge det till Paul.
"Kom ihåg mig." Vad menade du med det?
Du ville kanske visa vad han betydde för dig, men det såg han inte.
Jag ville inte att han skulle åka. Så skulle jag få tillbaka honom.
Jesus sa: "Om din hand är dig till förförelse, så hugg av den."
Så du skar av ditt öra för att du inte tålde att höra det Paul sa?
Jag tror att jag har en ond ande kring mig.
En osynlig varelse.
Jag känner den, jag ser den inte.
Han talar till mig och hotar mig.
Och han vill bara sticka en kniv i mitt hjärta.
Jag såg honom och försökte skära ut honom ur mig.
Så det var därför som du skar av dig örat?
Din vision av världen, som du säger, är ganska skrämmande. Inte sant?
Ja. Jag är livrädd att han ska komma tillbaka.
Jag förstår.
Lyssna nu på mig. Vi ska skicka dig till Saint-Rémy.
-Vart? -Saint-Rémy.
Ett fint ställe. Vårt bästa här. Där behandlar de dig väldigt väl.
-Är det ett fängelse? -Inte alls. Det är ett nervhem.
Du väljer själv, men du måste följa deras regler och behandlingsmetoder.
Jag tror att du kan finna frid där.
Och när du har lugnat ner dig kan du till och med måla där.
-Utan att måla kan jag inte leva. -Jag tror dig.
Kommer...du och besöker mig?
Självklart. Minst en gång i veckan.
Och du är säker på att jag får måla där? Du är säker?
Ja.
Men när du kommer dit måste du sluta dricka och ta medicin.
-Hur länge? -Det beror på dig.
Gör du som jag säger? Kan jag lita på dig?
Kan du stanna? Jag lovade din bror en teckning av det du har gjort.
-Jag ska ta av ditt bandage. -Nej, jag kan göra det.
Under himlar som ibland bländar som fasetterade safirer eller turkoser-
-och en strid och väldig ström av alla upptänkliga ljuseffekter-
-i tunga, flammande stämningar finns en oroande märklig natur-
-som är helt realistisk och ändå nästan övernaturlig.
En omåttlig natur där allting-
-varelser och saker, skuggor och ljus, former och färger reser sig-
-för att vråla sin egen oumbärliga sång-
-i den starkaste och våldsammaste gälla klang.
Det är hela naturen som är brutalt förvriden.
Form blir till mardröm, färg blir till lågor-
-ljus blir till brand, liv blir till brännande feber.
Det är det första intrycket-
-när man ser Vincent van Goghs märkliga och febrila målningar.
Hur långt är vi inte från konstens vackra, stora tradition?
Aldrig har en målares konst talat så direkt till sinnena-
-genom doften av hans ärlighet gentemot köttet och motivet.
Vincent van Gogh är stark och äkta och höjer sig över resten.
Häll vatten på honom!
Är du målaren?
Ja.
Är alla målare galna?
Bara de duktiga. Jag vet faktiskt inte.
Jag är arméman. Jag är före detta soldat.
Är alla soldater galna?
Nej, soldater är inte galna, men officerare är det.
Alla officerare är galna.
När de gjorde mig till sergeant började jag känna mig annorlunda.
När jag blev generalens sekretarare fick jag alla nycklarna.
Ser du det?
-Nycklarna. -Ja.
Nycklarna till alla officerarnas alla personakter.
Och de är galna hela högen.
De har alla dödat, torterat, lemlästat och våldtagit.
-Var var du stationerad? -Det är ett fjärran land.
Det heter Tonkin.
Och för många år sen, under kriget...
...grävdes det många tunnlar.
Och jag kände en tonkinesisk flicka som föddes i en tunnel.
Och hon såg inte dagsljus under de första tolv åren av sitt liv.
Tolv år - borta.
Kan du föreställa dig att du var målare...
...och inte såg solen-
-och inte visste vad det var eller vad det betydde-
-i tolv år?
Snälla, tyst. Tyst!
Vad målar du?
Solljus.
Titta på mig.
-Snälla ni. -Va?
Rör er inte, det är det enda. Rör er inte!
Jag rör mig inte. Vad vill ni?
-Jag vill göra en skiss av er. -En skiss?
Ja, en teckning. Jag vill göra en teckning av er.
Varför?
Jag betalar er för det. Men var inte rädd.
Lägg er på marken.
-Här på marken? -Ja, ja. Där, precis där.
-Där. -Där?
Jag vill se er i den här ställningen.
Med ert huvud vilande på er arm.
-Så här? -Så här.
Nej.
Nej. Nej!
-Huvudet... -Vad gör ni?
-Så. Så. Nej, så. -Rör mig inte!
Jag känner dig inte! Du gör illa mig! Försvinn!
Låt bli mig! Jag vill inte!
Käre Vincent. Jag har skärskådat dina målningar sen vi skildes åt.
Först hos din bror och sen på Independenternas utställning.
Särskilt på den sista kunde man korrekt bedöma det du gör.
På grund av hur verken hängde eller på grund av angränsande verk.
En stor eloge. För många konstnärer är du den mest beaktansvärde där.
När det handlar om naturen är du den ende där som tänker.
Jag pratade med din bror och vill byta till mig ett av dina verk.
Jag tvekade inför att skriva, för jag hörde om din långa kris.
Så svara inte förrän du känner dig stark nog.
Låt oss hoppas att värmen nu gör dig frisk till slut.
"Vintern är alltid farlig för dig."
"Innerligt, för evigt din - Paul Gauguin"
van Gogh!
Inte här. Där.
Där! Där!
Följ mig.
-Här är han. -Tack.
Var snäll och hjälp mig att ta av den här.
-Bättre nu? -Ja.
Kom och sätt dig. Prata med mig.
Varsågod.
Jag antar att du vet varför du är här.
Och pratar med dig nu?
För att bli frisk? Eller för att jag lämnade nervhemmet?
-Vad hände på vägen till Arles? -Det minns jag inte.
Du lämnade nervhemmet.
Jag ville gå till Arles.
Folket i Arles skrev på ett upprop. De vill inte att du kommer tillbaka.
Ja, det vet jag.
-Har du nånsin antastat ett barn? -Nej, aldrig.
Skar du av ett av dina öron för att ge det till en hora? Är det sant?
Ja, det gjorde jag, men Gaby är inte hora.
Varför gjorde du det?
Jag ville att hon skulle ge det till en av mina vänner.
-Gjorde hon det? -Det vet jag inte.
Och det var väl en konstig gåva?
Känner du dig arg ibland?
Ja.
Och vad gör du då?
Jag går ut och tittar på ett grässtrå-
-eller en gren på ett fikonträd för att bli lugn.
-Fungerar det? -Ja.
Jag känner att Gud är naturen och naturen är skönhet.
Jag har sett dig måla i trädgården-
-och jag har hört av andra att du säger att du är målare.
Ja, det är det jag är.
Varför säger du det?
-Har du en målargåva? -Ja.
Varifrån kommer den gåvan?
Gav Gud dig målargåvan?
Ja, det gjorde han. Det är den enda gåva han gett mig.
-Har du målat det här? -Ja, det har jag.
-Och du kallar det en målning? -Javisst.
Säg nu ärligt, för jag vill förstå... Varför säger du att du är målare?
För att jag målar. Jag älskar att måla.
Jag måste måla. Jag har alltid varit en målare. Det vet jag.
Den borne målaren?
Ja.
Hur vet du det?
För att jag inte kan göra nåt annat. Och tro mig, jag har försökt.
Så Gud gav dig en gåva så att du kunde måla det här?
Ja.
Men ser du inte...
Titta noga, snälla du.
Jag vill inte såra dig, men ser du inte att den här målningen är...
Hur ska jag säga det?
Otrevlig. Den är ful.
Varför skulle Gud ge mig gåvan att måla fula och obehagliga saker?
Ibland så...
...känner jag mig så långt från allt.
-Köper nån dina målningar? -Nej.
-Så du är fattig? -Ja, ganska fattig.
Hur försörjer du dig?
Min bror Theo betalar så att jag ska kunna bo här.
Men han är inte heller en rik man.
Så du tror Gud gav dig denna gåva för att hålla dig kvar i misären?
Jag har aldrig tänkt på det så.
Hur tänker du då?
-Ibland tänker jag... -Ja?
-Han kanske... -Fortsätt.
Han kanske valde fel tid.
Vad då, fel tid?
Gud gjorde mig kanske till målare för människor som inte är födda än.
Det är möjligt.
Det sägs att livet är för att så. Det är inte här man skördar.
Jag målar med mina egenskaper och brister.
Så du tror att Gud kan ha tagit fel?
Jag betraktar mig som förvisad.
En pilgrim på denna jord.
Jesus sa: "Vänd ditt hjärta från det synliga och se det osynliga."
-Förvisso, men... -Jesus var också helt okänd i livet.
-Hur vet du det? -Min far var präst.
Jag har levt med religion hela livet.
-Verkligen? Präst? -Ja.
Och innan jag insåg att jag var målare-
-försökte jag själv bli präst. Så jag lärde mig mycket om ämnet.
-Så du kan evangelierna? -Inte bara evangelierna.
Du ska veta att Jesus inte upptäcktes förrän 30-40 år efter sin död.
När han levde pratade ingen om honom.
Det finns inte ens ett brev från en romersk centurion till frun i Rom-
-om att mannen Yeshua korsfästes i Jerusalem med andra brottslingar.
Inte ett ord, inget.
Det är min uppgift att avgöra om du är frisk nog att lämna detta ställe.
-Det påminner om Jesus på stengården. -Vilken stengård?
När han pratade med Pilatus, som, om man ska tro det som har skrivits-
-inte ville korsfästa honom. Det var folket som ville...
Vi kan ha en riktig diskussion om den här teorin en annan gång.
Pilatus ville inte korsfästa Jesus-
-men allt som Kristus sa var belastande för honom, så...
Jag måste också vara försiktig med vad jag säger till dig.
Jag förstår det.
Hör på. Kom och besök mig igen om du får lust att göra det-
-och dela några andra tankar med mig.
Nu är dr Rey här och väntar på dig. Han har kommit för att ta hem dig.
Är jag fri att gå?
Jag tror att vi har gjort allt som vi kan göra för dig här.
Jag hoppas att jag är redo.
Det hoppas jag också.
Var snäll och återlämna dessa saker till madame och monsieur Ginoux.
De har varit riktiga vänner. Ge dem den där boken och tacka dem.
-God dag. -God dag.
Det här är mycket viktigt. Se till att madame Ginoux får det.
Det är från målaren Vincent van Gogh. Han ber om ursäkt för förseningen.
En bunt handdukar, en liggare och två tomma olivlådor.
Alla mina verk är här. Du har inte sålt nåt.
Inte än, men Auriers recension var utmärkt, helt underbar.
Den var absurd. Jag förtjänar inget av det han skrev. Långt ifrån.
-Jo, det gör du. -Recensionen kommer att hjälpa.
Jag tror...
...att jag har slutat bry mig om vad folk tycker-
-men jag bryr mig om vad du tycker, Theo.
Säg mig, jag vill veta sanningen. Är jag en bra målare?
Du är inte en bra målare, Vincent. Du är en stor målare.
-Är du säker? -Ja. Varför skulle jag ljuga för dig?
Du är ju min bror.
Du kan ljuga för att glädja mig.
-Det skulle jag inte göra. -Nej, Theo skulle aldrig göra det.
Folk säger att jag inte kan rita eller måla.
De säger att mina målningar är klumpiga, fula.
Förut brydde jag mig om vad folk tyckte, men det gör jag inte längre.
Jag har inget val.
Om jag inte kunde måla skulle jag mörda nån.
Jag skickar dig pengar för att jag tycker att du är en stor målare.
Och jag är trots allt en affärsman.
Du målar och låter oss sköta resten.
Gauguin skickade detta brev till mig.
Har du träffat honom? Han har inte frågat om mig?
-Är han här? -Jag vet faktiskt inte.
Aurier eller Bernard då?
Vill du träffa dem? Jag vet att de är i stan.
Jag...jag vill åka nånstans. Jag står inte ut här.
Allt är för invecklat för mig. Jag kan inte träffa nån.
Det är värre sen Auriers artikel.
Jag kanske vet ett ställe. En liten by: Auvers-sur-Oise.
Pissarro känner en läkare där som vet vem du är och älskar konst-
-och han kanske kan hjälpa dig utan att vara i vägen.
-Kan jag åka dit i morgon? -Låt mig undersöka det.
Jag behöver åka, Theo. Jag behöver åka.
Jag ordnar det.
-Får jag tala? -Ja, men rör dig inte för mycket.
Varför målar du?
Jag målar...
...faktiskt för att sluta tänka.
En slags meditation?
När jag målar slutar jag tänka.
På vad?
Jag slutar tänka och jag känner-
-att jag är en del av allt utanför och inne i mig.
Jag ville så gärna dela med mig av det jag ser.
En konstnär...
Ja?
Jag trodde att en konstnär måste lära ut hur man ska se på världen.
Men jag tror inte det längre.
Nu tänker jag bara på mitt förhållande till evigheten.
Vad kallar du "evigheten"?
Den tid som kommer.
Det du säger är kanske att din gåva till världen är att måla.
Om inte, vad tjänar en konstnär till?
Är du glad när du målar?
För det mesta. Utom när jag misslyckas.
Du ser så sorgsen ut ibland.
Mycket förstörelse och många fiaskon kantar vägen till en lyckad bild.
Jag finner glädje i sorg. Och sorg är större än skratt.
Vet du...
En ängel är inte långt från de som är sorgsna-
-och sjukdom kan ibland bota oss.
Det är det normala tillståndet som föder måleriet.
Känner du så?
Ibland hatar jag tanken på att bli frisk.
-Då behöver du ingen läkare. -Sluta skratta!
-Sluta le! Snälla du. -Förlåt.
Återgå till din pose.
-Förlåt mig. -Det är ingen fara.
Ibland säger de att jag är galen, men...
...ett uns galenskap är den bästa konsten.
Du är ingen galning.
Det är bra att ha en doktor som vän.
Jag känner en smärta i magen.
Han var klädd som Buffalo Bill.
Hallå, Vincent!
En av dem var vänligare.
Snälla. Säg inget till våra föräldrar.
Vad har hänt? Vad har du gjort?
Du har ett kulhål i magen.
Jag vet inte.
Har du skjutit dig själv?
Kanske.
Jag minns inte. Lägg inte skulden på någon.
-Har du en pistol? -Nej. Aldrig.
Hur gjorde du det där då?
Jag vet inte.
-Säg... -Ja?
-Säg åt min bror att komma. -Det har jag gjort. Han är här snart.
O Gud, vill du ta emot din son?
Vincent van Gogh blev skjuten den 27 juli 1890-
-och dog den 29 juli av en skottskada i magen.
Under sitt livs sista 30 timmar nämnde han aldrig pojkarna-
-eller något om omständigheterna kring sin död.
Under sina 80 dagar i Auvers-sur-Oise målade Vincent 75 målningar.
Madame Ginoux fick aldrig veta-
-att Vincent hade lämnat tillbaka liggaren med 65 teckningar.
Liggaren hittades 126 år senare, år 2016.
Vincent van Gogh - Vid evighetens port
I mitt gula rum står solrosorna med lila ögon mot en gul fond.
De badar sina stjälkar i en gul lervas på ett gult bord.
I ett av målningens hörn står målarens signatur: Vincent.
Och den gula solen som skiner genom mitt rums gula gardiner-
-fyller denna fluorescens med guld.
Och på morgonen när jag vaknar i min säng-
-föreställer jag mig att allt detta luktar gott.
Han älskade gult, den gode Vincent, denne målare från Holland.
Dessa solglimtar väckte hans själ som hatade dimma och krävde värme.
När vi två var i Arles var vi båda galna-
-och stred alltid om färgernas skönhet.
Jag älskade rött. Var hittar man en perfekt vermillion?
Han målade på väggen med sin gulaste pensel-
-och plötsligt blev väggen violett.
Jag är den heliga ande.
Jag är hel i anden.
Paul Gauguin, 1894.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2019
Ansvarig utgivare:Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB
DENNA FILM ÄR TILLÄGNAD AZZEDINE ALAÏA